ÍTÉLET NÜRNBERGBEN
NÉMETORSZÁG, NÜRNBERG - 1948 -
Nem gondoltam, hogy ennyire siralmas...
Pár gyújtóbomba és a régi, házak ropogtak, mint a máglya.
Egy régi városfal választja el a régit és az újat.
Visszanyúlik... Mikor is épült, Schmidt?
- 1219-ben, uram. - 1219-ben.
Itt voltak a híres náci nagygyűlések, ugye?
Mind megfordultak itt: Hitler, Göbbels, a fejesek...
És ezrével a párttagok egész Németországból.
Muszáj ennyit dudálni?
Ne nyomja folyton a dudát, Schmidt!
Tudják a dolgukat, ugye?
Hát itt vagyunk. Egy darab régi Németország...
- Burkette szenátor. - Byers százados - ő pedig Haywood bíró.
- Byers lesz a szárnysegédje. - A micsoda?
Beosztott, kalauz, összekötő... Ahogy akarja.
Mr és Mrs Halbestadt lesznek az alkalmazottai.
- Üdvözlöm. - Jó napot.
Jó napot, uram.
- Isten hozta. - A sofőrjét már ismeri.
Éjjel-nappal rendelkezésére állok, uram.
Köszönöm.
Dan, mutassa meg a lakás többi részét is!
Ez itt a fogadózsoba
A nappali. Bent van a dolgozószoba.
Két háló van ezen a szinten, három az emeleten.
A bútor részben antik, részben amerikai.
A zongora kissé hadviselt, de igazi Bechstein.
- Szép a kilátás, ugye? - Igen.
Szenátor úr, nem kellett volna mindezt...
A kormányunk szereti a tökéletes munkát.
- Ki lakott itt? - Egy náci tábornok és a neje.
Mit kell még a bíró úrnak tudnia?
- Van még kérdése, uram? - Igen, van.
- Maga katonai akadémiát végzett, ugye? - Igen.
- Mi a keresztneve? - Harrison. Harry.
Harry, én nem vagyok katona, és ez a feszesség zavar egy kicsit.
Könnyebb lenne, ha a katonás "uram" helyett
szólítson Dannek vagy bíró úrnak!
Rendben, bíró úr. A katonai ellátóban van minden.
Ott már lehet vásárolni élelmet, a sofőrje tudja, hol van.
Itt a vádindítvány anyaga, ha át akarja nézni.
- Köszönöm. - Remélem, meglesz a kényelme, uram.
Százados, itt Maine minden lakója kényelmesen elférne.
Az irodám az öné mellett van, ha szüksége lenne valamire.
- Köszönöm. - Szenátor úr.
Minek nekem három alkalmazott? Ostobának érzem magam.
Nekik is segítünk. Így ők is itt kosztolhatnak.
Akkor ragaszkodom három alkalmazotthoz!
Remek, hogy egy ilyen kaliberű ember jött, mint te, Dan.
Hogyne. Én vagyok az egyetlen megfelelő amerikai.
Valójában sokadik volnék a rangsorban.
- Maga is tudja. - Hogyhogy?
Lássunk tisztán! Hitler, Göbbels és Göring öngyilkos lett.
Maradtak az orvosok, a gyárosok és a bírók.
- Sokak szerint nem is kell a vádemelés. - Vagyis?
Vagyis ezért nem volt nagy tolongás a megbízásért.
Be kellett érniük egy ilyen figurával, mint én.
- Megbánta, hogy eljött? - Cseppet sem.
De azért nem értékelem túl a szerepemet.
A pereket le kell folytatni.
Különösen a német bírókét. Remélem, megbirkózom vele.
Nem kétséges.
Pihenjen! Élvezze a szép lakást, amíg lehet!
- Később nemigen fog ráérni. - Köszönöm, szenátor úr.
Holnap találkozunk.
Felvigyük ezeket?
Igen, köszönöm.
- Ezt inkább én. - Ne, majd én! Kérem.
Jönnek.
A bíróság megkezdi ülését.
Isten áldja az Egyesült Államokat és bíróságát.
A bíróság szólítja a vádlottakat.
Kérem a mikrofont Emil Hahn elé.
Emil Hahn, van jogi képviselője?
Nem vagyok bűnös.
Az volt a kérdés, van-e jogi képviselője.
Van védője.
Hogyan nyilatkozik a váddal kapcsolatban:
bűnös vagy nem bűnös?
Egyetlen vádpontban sem vagyok bűnös.
Friedrich Hofstetter.
Van védője?
- Van. - Bűnös vagy nem bűnös?
Nem vagyok bűnös.
Leülhet.
Werner Lampe.
Van jogi képviselője?
Képviselő?
Persze, van jogi képviselőm.
Hogyan nyilatkozik? Bűnös vagy nem bűnös?
Nem vagyok bűnös.
Leülhet.
Ernst Janning.
Ernst Janning, van jogi képviselője?
Ernst Janning, van jogi képviselő?
Én vagyok a képviselője, bíró úr.
Hogyan nyilatkozik: bűnös vagy nem bűnös?
Szólhatok a vádlott nevében?
Védencem nem ismeri el a bíróság illetékességét,
és nyilatkozat helyett tiltakozni kíván.
A jegyzőkönyvbe írják: "Nem bűnös."
A vád képviselője tegye meg indítványát!
Csak nyugi, öreg!
Az ügy szokatlan: a vádlottak ugyanis a törvény nevében
követték el bűncselekményeiket.
Ezek az emberek - élők, holtak vagy akár szökevények -
testesítik meg a Harmadik Birodalom igazságszolgáltatását.
A vádlottak bírók voltak a Harmadik Birodalom idején.
Önök, a pulpitusnál ülő bíró urak,
bírái lesznek a vádlottak padján ülő bíráknak.
És ennek így kell lennie.
Csak egy bíró tudja ugyanis, mi a bíróság valójában.
Az eljárás és a szellem számít.
Ez maga a Törvény Háza.
Ezt maguk a vádlottak is nagyon jól tudják.
Fekete talárjaikban a törvényt átszabták, eltorzították,
kiírtva ezzel a jogot Németországban!
Kérem, figyelje a lámpát!
- A tolmács nem tudja követni. - Elnézést, bíró úr.
Kiforgatták, lezüllesztették a törvényt!
Kiírtották a jogot Németországban!
Ez önmagában is súlyos bűncselekmény.
A vád azonban nem azért kéri felelősségre vonásukat, mert
megszegték az alkotmányt és felrúgták a törvényt.
A vád gyilkosságért vonja őket felelősségre!
Kegyetlenségért!
Kínzásokért!
Atrocitásokért!
A birodalom vezetőivel együtt ők is felelősek
az emberiség történelmének legaljasabb, legpusztítóbb
és legalattomosabb bűncselekményeiért.
S ők talán még bűnösebbek, mint mások.
Ők ugyanis felnőttek voltak már Hitler uralma előtt is.
Őket nem ifjúkorukban fertőzték meg a náci tanok.
Művelt felnőttként hódoltak be a náci ideológiának,
pedig nekik az igazságot kellett volna szolgálniuk.
Felettük itt, ennek elenére, igazságosan fognak ítélkezni.
Cselekedeteik a bizonyítékok alapján nyernek elbírálást.
A vád csak ennyit kíván.
Herr Rolfe, tegye meg a védelem indítványát!
Igen tisztelt bíró urak!
Nemcsak nagy megtiszteltetést,
de nagy kihívást is jelent
egy ügyvéd számára,
segíteni e bíróság munkáját.
Az egész civilizált világ
figyelemmel kíséri ezt a pert.
Ez ugyanis nem közönséges per:
túllép annak határain.
Ennek a bíróságnak nemcsak az a célja, hogy
néhány emberre büntetést rójon,
hanem hogy újra felszentelje az Igazság Templomát.
Olyan törvénykódexet kíván írni, amely előtt az egész világ felelős lesz.
Hogyan fog megszületni ez a kódex?
Oly módon, hogy
világosan és elfogulatlanul tisztázzuk
a felelősséget a vádiratban foglalt bűntettekért.
A nagy amerikai jogász, Oliver Wendell Holmes szavait idézve:
"Ezt a felelősséget nem a dokumentumokban leljük,
hanem politikai és társadalmi szempontokban,
de elsősorban az ember jellemében."
Milyen ember Ernst Janning?
Vizsgáljuk meg az életét!
1885-ben született,
1907-ben lett jogi doktor.
1914-ben bíró Kelet-Poroszországban.
A világháború után a Weimari Köztársaság vezetője
és demokratikus alkotmányának megalkotója.
Ez idő alatt nemzetközi hírnevet szerez,
nemcsak bíróként, de szerzőként is:
jogi könyveit egyetemeken olvassák világszerte.
1935-ben Németország igazságügyi minisztere lesz.
Ha Ernst Janning bűnös, az felvet bizonyos kérdéseket.
A bíró nem csinálja a törvényt,
a bíró végrehajtja hazája törvényeit.
"Akár helyes, akár nem, amit tesz - az én hazám!"
Ezt egy nagy amerikai hazafi mondta.
Egy német hazafira ugyanúgy érvényes.
Végre kellett-e hajtania Ernst Janningnak hazája törvényeit?
Vagy tagadta volna meg őket, és lett volna áruló?
Ez az egész tárgyalás kulcskérdése.
A védelem ugyanúgy törekszik a felelősség kiderítésére,
mint a vád.
Itt ugyanis nemcsak Ernst Janning pere folyik,
hanem az egész német népé.
A bíróság további értesítésig visszavonul.
Na igen...
Byers majd később csatolja a jegyzőkönyveket.
Lawson ezredes vádbeszéde nagyon terhelő.
Vajon ezek az emberek tényleg felelősek volnának
a felsorolt bűnökért?
Én két éve itt élek, és mondhatom,
hogy a felelősség nehezen megfogható dolog.
Mit csinálnak az urak a hétvégén?
A feleségemmel Lięge-be megyünk.
Már jártam ott. Nem érdemes.
A fiam a 101-eseknél szolgált.
Ott van eltemetve egy amerikai temetőben.
- Sajnálom. - Semmi baj.
Hétfőn találkozunk.
- Jön velem? - Nem, még maradok.
Byers-től várok pár jelentést.
Rendben.
- Itt vannak a kért iratok, uram. - Köszönöm.
Meg tudná nekem szerezni Ernst Janning könyveit?
- Elég sokat írt. - Mind kellene.
És a weimari alkotmány szövege is. Megszerzi?
- Természetesen. - Köszönöm.
- Mióta van itt? - Két éve.
- Két év hosszú idő. - Bizony, uram.
- Vannak barátai? - Igen.
- Németek? - Igen.
- Barátjője? - Az is.
A szülei nácik voltak, de ő csak nyolc éves volt, mikor idejöttek.
- Ezt nem kérdeztem. - De gondolt rá!
Mindenkinek megfordul a fejében.
Gondoltam, ha át kell nevelni, majd én.
- Óhajt még valamit? - Nem, sétálok a városban.
Az óvárosban jó főtt kolbászt lehet kapni, sörrel.
Köszönöm.
- Ért angolul? - Egy kicsit.
- Mit mondott ez a lány? - "Viszlát, nagyapó!"
- Jól bánnak önnel? - Igen, jól.
Vannak barátaink az amerikai hatóságoknál.
- Szólhatok nekik, ha kell. - Jól bánnak velem.
Doktor Janning...
Mindkettőnket zavar ez a helyzet.
Tudom, hogy ön nem akart védőt. Egyáltalán senkit.
De valamit muszáj elmondanom. Figyel rám?
Igen.
Méltósággal kívánom képviselni az ügyét.
nem fogok érzelmekre apellálni,
nem kérem a bíróság könyörületét.
Az ö szabályaik szerint folyik majd a játék.
Meglátjuk, lesz-e merszük ítélkezni ön fölött.
Úgy látom,
a vádat főleg a sterilizálási határozatok,
és a Feldenstein-Hoffman eset köré építik fel.
Doktor Janning,
El kell mondanom valamit.
Az egyetemen csodáltam önt, mikor gyerek voltam.
Olyasmit nagy dolgokat tűztem magam elé,
amit ön véghezvitt, és...
ez segített át a háborún is.
Önre mindannyian felnéztünk.
Végzett, Herr Rolfe?
- Igen. - Köszönöm.
Dr. Wieck, ismeri Ernst Janning vádlottat?
Ismerem.
Milyen minőségben?
Az igazságügyi minisztériumban dolgoztunk együtt 1935-ig.
- Előtte is ismerte? - Hallgatóm volt a jogi karon.
- Jól ismerte? - Igen.
- A pártfogoltja volt? - Igen.
Miért?
Mert nagyon intelligens volt.
Mondhatni, született jogásztalentum.
Dr. Wieck, megtenné...?
jellemezze, kérem, saját tapasztalatai alapján,
milyen volt a bírók helyzete, mielőtt Hitler hatalomra került.
A bírói státusz teljes függetlenséget jelentett.
És milyen változás történt,
miután a nácik 1933-ban átvették a hatalmat?
A bírók külső dolgok függvényei lettek.
"Nemzetvédelmi szempontoknak" rendelődtek alá.
- Megmagyarázná ezt? - A bírók elsődleges feladata
nem az eset objektív vizsglata lett,
hanem az államellenes megnyilvánulások büntetése.
Milyen egyéb változások történtek?
Megszűnt a fellebbezési jog.
A Legfelsőbb Bíróságot Népbíróság váltotta fel.
Faji szempontokból jogi kategóriákat csináltak.
És mi lett ennek a következménye?
A következménye?
Hogy az igazságszolgáltatás a diktatúra eszköze lett
- Dr. Wieck... - Lawson ezredes,
nekem is lenne pár kérdésem.
A bírók nem tiltakoztak e törvények ellen?
Néhányan igen. Ő vagy lemondtak, vagy lemondatták őket.
A többiek...
alkalmazkodtak az új helyzethez.
Ön szerint a bírók tisztában lehettek a következményekkel?
Először talán nem.
De később csak az nem látott mindent, aki vak volt.
Köszönöm.
Milyen változások jöttek a büntetőeljárások terén?
A halálbüntetések száma ugrásszerűen emelkedett..
Embereket ítéltek el csupán azért,
mert zsidók, lengyelek, vagy politikailag nem-kivánatosak voltak.
Új, nemzetszocalista intézkedések születtek,
pl. az "aszociális" elemek sterilizálása.
A bíróknak kellett valamilyen jelzést viselniük a bíróságon?
Igen, horogkeresztet a Führer rendelete értelmében.
- Ön viselte? - Nem.
Szégyelltem volna.
- Ön lemondott 1935-ben? - Igen.
Ernst Janning viselte a horogkeresztet?
Igen.
Végeztem, köszönöm.
Herr Rolfe.
Dr. Wieck tanácsos úr.
Ön említette a "nemzetvédelmi szempontokat"
Jellemezné a viszonyokat
a nácik hatalomra jutásakor?
Milyen viszonyokat?
- Éhezett az ország, ugye? - Igen
Tombolt a széthúzás az országban?
Igen.
- Létezett kommunista párt? - Igen.
Az volt a harmadik legerősebb párt?
Igen.
Javított valamit a nemzeti szocializmus a helyzeten?
Igen, de szörnyű áron.
Kérem, csak a kérdésre korlátozza a választ.
Lehetséges volt-e, hogy egy bíró a horogkereszt jelével
mégis az ország javát szolgálja?
Nem. Nem volt lehetséges.
Dr. Wieck,
Ön 1935-től nem dolgozott az igazságszolgáltatásban.
Nem gondolja, hogy téves véleményt alkot róla?
Nem.
Honnan ismeri, ha nem vett részt benne?
Régi barátaim révén.
Valamint könyvekből és folyóiratokból.
Könyvekből és folyóiratokból?
Értem.
Dr Wieck, ön új, nemzetszocialista intézkedésnek nevezte
bizonyos emberek sterilizálását.
Tisztában van vele, hogy azt nem a nácik találták ki,
és hogy évek óta alkalmazzák
szellemi fogyatékosokkal és bűnözőkkel szemben?
Tisztában vagyok vele.
Tudja, hogy számos országban van híve az eljárásnak?
Nem vagyok a kérdés szakértője.
Felolvasok egy idevágó véleményt.
Ez egy másik ország legfelsőbb bíróságának állásfoglalása,
Idézem:
"Láttuk elégszer, hogy a közjó érdekében
legjobb polgáraink az életüket adták.
Miért ne várhatna el a közjó áldozatot
azoktól, akik a nyakán élősködnek?
Különösen, ha ezzel megelőzi degenerálódását?
Jobb, ha a világ nem várja meg, hogy ki kelljen végezni
elfajzott utódokat, szánnia kelljen tehetetlen idiótákat,
hanem orvosi eszközökkel megakadályozza szaporodásukat.
Három nemzedék múlva nincs több gyengeelméjű... "
- Felismeri ezt, Dr. Wieck? - Nem, uram, nem.
Tulajdonképpen nem is csoda.
Ezt a véleményt a sterilizációról az USA egyik államának, Virginiának
a nevében írta egy nagy amerikai jogász,
legfelsőbb bíró, Oliver Wendell Holmes.
Nos, Dr. Wieck,
ezek után még mindig azt állítja, hogy
nemzetszocialista intézkedés volt a sterilizálás?
Igen.
Politikai ellenfelekkel szemben csak ők alkalmazták.
Tud ön olyan emberről,
akit politikai okból sterilizáltak?
- Tudom, hogy volt rá példa. - Nem ez volt a kérdés.
A kérdésre feleljen! Tud-e ilyen esetről?
Egy bizonyos, konkrét esetről nem...
Azt kérdeztem, hogy van-e személyes tudomása ilyenről?
Személyes tudomásom nincs.
Köszönöm.
Dr. Wieck,
ön tisztában van vele, mi a vád Ernst Janning ellen?
Igen.
És felelősnek tartja őt?
Igen.
Önmagát mentesnek tartja a felelősség alól?
Igen.
Dr. Wieck, ön letette a hivatalnoki esküt 1934-ben?
Tiltakozom!
A tanú nem vádlott, nem köteles felelni.
Egész Németország vádlott. Janninggal együtt mi is vádlottak vagyunk!
Ha meg van kötve a kezem, hogy derítsem ki a felelősséget?
A tiltakozást elutasítom.
Letette a hűségesküt 1934-ben?
- Mindenki letette. - Minket az nem érdekel.
Csak az, hogy ön mit csinált.
Olvassa fel, kérem, az 1933-as hűségeskü szövegét.
"Esküszöm, hogy a német nép vezére, Adolf Hitler iránt
hűséget és engedelmet tanúsítok, a törvényeket
mindenkor megtartom, a kötelességemet teljesítem."
Mindenki letette ezt az esküt.
Kötelező volt!
Igen.
De ön éles felfogású ember, előre látta, mi következik.
Látta, hogy Németországot katasztrófába döntik a nácik.
Hiszen nem volt vak...
Hát nem érzékelte, mit jelentett volna,
ha az olyan emberek, mint ön megtagadják az esküt?
Hitler sohasem tudott volna korlátlan hatalmat szerezni!
Dr Wieck, miért nem tette? Miért nem tagadta meg az esküt?
Meg tudja ezt magyarázni?
A nyugdíját féltette?
Fontosabb volt a nyugdíja, mint a hazája?
Elnök úr, tiltakozom,
és követelem, hogy ezt ne jegyzőkönyvezzék!
Azt hittem a vádnak is célja a felelősség...
Tiltakozom, elnök úr!
A vád nem akarja megállapítani a felelősséget?
De nem egy hűségeskű felelősségét. Többről van szó!
Valóban!
Még a hatékony német gépezet
sem tudott eltűntetni mindent!
- Rendet! - Az áldozatok!
Az összes áldozat mind tanúskodni fog! Besétálnak...
Rendet! Rendet!
A bíróság mindkettőjüket figyelmezteti! Ezt nem tűröm!
Az igazságot szolgáljuk, nem az indulatokat!
- Tiltakozom! - Elutasítottam.
A tanú távozhat.
- Olvastak valamit Janningtól? - Nem hinném.
- "A törvény lényege" - Érdekes?
Janning minden könyve az.
És hű rajz egy korról, a kor céljairól.
Nem sokban különbözik a mi céljainktól.
A weimari alkotmányról ezt írja:
"A jövő Németországában nem kell fegyver, ne folyjon vér.
Legyen igazságos hely az emberek számára.
Legyen a szabadság, a humanitás földje.
Legyen az emberi nemesség műhelye."
Aki ilyet gondolatokat leír, hogy lehet
sterilizátor és gyilkos? Hogy lesz rá képes?
Sok minden történt itt, amit senki sem ért.
Tudom.
De a vádnak minden állítását bizonyítania kell,
ha azt akarja, hogy ítéljem el Janningot.
Uraim, én most megyek.
- Jössz, Ken? - Jövök.
És a jogok megnyirbálásával kapcsolatban is érdekes...
Dan, a feleségem holnap társaságot hív a Grand Hotelbe. Eljön?
- Boldoggá tenné. - Ott leszek, köszönöm.
Valami hölgytársaságról is gondoskodik.
Úgy érzi, maga itt nagyon magányos.
Ugyan, Curtiss. De azért kösz.
A nők mindig szeretnek Ámort játszani.
- Inkább facér maradok. - Értem.
- És maga, Ken? - Nekünk programunk van.
- Jó éjt! - Jó éjt, Dan!
Mrs Halbestadt, kérhe...
Bíró úr, a hölgy Madame Bertholt.
Ő pedig Haywood bíró.
Ez itt Madame Bertholt háza.
Néhány holmija volt még a pincében.
- Nem tudtam, hogy ma jön érte. - Az én hibám, Mrs Halbestadt.
Itt tároltam pár holmimat, mert kicsi a szobám.
- Remélem, nincs kifogása. - Dehogy.
Megnézheti, mit pakoltam össze.
- Dehogyis! - Akkor kiviszem.
- Köszönöm, Mrs Halbestadt. - Hadd segítsek!
- Bírom én is. - Hadd vigyem ki, kérem.
Jó éjszakát!
Nehéz. Könyvek és képek. Csak számomra van értékük.
- Mr Schmidt! - Bíró úr!
- Vigye haza Mrs Bertholtot! - Igenis, bíró úr.
- Remélem, kényelmes helye van. - Nagyon is!
Én a kertet szerettem legjobban.
Szóljon Mr Halbestadtnk, hogy gondozza a sziklakertet.
Nyáron élvezni fogja.
Előre ülök, köszönöm.
- Jó éjt! - Jó éjt!
- Karolinenstrasse 115. - Igenis, aszzonyom.
Üljenek le!
Mrs Halbestadt, ön ugye Mrs Bertholtnál dolgozott?
- Igen, bíró úr! - Mióta lakott itt?
Madame Bertholt?
Ő és a családja már nemzedékek óta.
Köszönöm.
Kér valamit a konyhából, bíró úr?
Ó, igen.
Csak csinálnék magamnak egy szendvicset.
Majd mi megcsináljuk.
Hagyja csak, otthon is magam készítem.
Milyen szeretne? Van sonka, sajz, hurka...
Egy sajtos jó lenne.
Nagyon kedves.
Mr Halbestadt, milyen volt az élet a nemzeti szocializmus alatt?
- Hogy milyen volt? - Milyenek voltak a hétköznapok?
Tudom, hogy önök jó emberek.
Otthon sok ilyet ismerek.
Milyen volt Hitler alatt élni?
Mr Halbestadt és én nem politizálunk.
- Hozz egy kis tejet! - Jó.
Tudom, de bizonyos dolgokról Tudniuk kellett.
Sok minden történt itt, Mr Halbestadt.
Voltak díszszemlék.
Hitler and Göbbels Ide jött minden évben.
Milyen volt?
Mi sosem jártunk gyűlésekre.
Ez nem kihallgatás, csak...
Pusztán kíváncsi vagyok.
- Tessék, a szendvics. - Köszönöm.
Szívesen.
Köszönöm.
Például, nem messze van Innen Dachau.
Tudták, hogy ott mi történik?
Nem tudtunk róla semmit. Semmit.
Hogy kérdezhet ilyet?
Bocsánat.
Mi csak kisemberek vagyunk.
A fiunk odaveszett a fronton,
A lányunk a bombázásokban.
A háború alatt éheztünk.
Borzasztó volt.
Bizonyára.
Hitler csinált pár jó dolgot.
Nem mondom, hogy nem csinált.
Megépítette az autóutat. Munkát adott az embereknek.
Nem mondjuk, hogy Nem csinált jó dolgokat is.
De az a többi dolog,
amit a zsidókkal csinált… De arról nem tudtunk semmit.
Nagyon kevesen tudtak róla.
És ha tudtuk is...
mit tehettünk volna?
A felesége azt mondta, nem tudtak róla.
Mrs Bertholt, hogyan vélekedett a dolgokról?
Madame Bertholt nagyon finom hölgy.
Ebben biztos vagyok. És a férje?
Ő a seregben szolgált.
Mi történt vele?
Ő volt az egyik vádlott a főtisztek perében.
Bertholt tábornok? Karl Bertholt?
Kivégezték.
Igen, tudom.
Az idézés szerint Rudolf Lenz fényképész két héten belül
Köteles az alábbi kórházak egyikében jelentkezni
orvosi kezelés céljából.
Következő: A 488-as határozat
Anni Münch varrónő ügyében.
A következőt írja:
"A frankfurti bíróság úgy rendelkezett,
hogy Anni Münch varrónőt sterilizálni kell. Nevezett
két héten belül az alábbi kórházak egyikében köteles
jelentkezni, ennek elmulasztása esetén
hatóságilag kell előállítani."
Következő: 449-es dokumentum, kihallgatási jegyzőkönyv
angol fordítással együtt, Meyer Eichinger napszámos ügyéről.
- Bíró úr! - Igen?
A védelem tiltakozik ezen dokumentumok benyújtása ellen.
Az eljárási szabályok értelmében ilyenek csak
egyénenként hitelesítve terjeszthetők elő.
A tiltakozásnak helyt adok.
Bíró úr, feltehetek egy kérdést a védelemnek?
Igen.
Egy tanú elfogadható a sterilizáció bizonyítékául?
- Igen. - Köszönöm.
A vád tanúnak szólítja Rudolf Petersent.
Emelje fel a jobb kezét!
Esküszöm a mindenható Istenre, hogy
az igazat mondom, nem hallgatok el semmit.
Esküszöm.
Kérem, mondja el a teljes nevét és a lakhelyét!
Rudolf Petersen. Frankfurt am Main. Gretweg 7.
Mikor született, Mr Petersen?
1914. május 20.
Mi a foglalkozása?
Péksegéd vagyok.
A szülei élnek?
Nem.
Mi volt a haláluk oka?
Mr Petersen, természetes halállal haltak meg?
Igen. Úgy.
Mr Petersen, milyen pártnak volt tagja az édesapja?
A kommunista pártnak.
Próbáljon visszaemlékezni!
Történt valami szokatlan a családjával 1933-ban,
mielőtt a nácik hatalomra kerültek?
Valami erőszakos cselekmény?
Igen.
- Hány éves volt ön ekkor? - 19.
Mondja el, mi történt!
Néhány…
Néhány SA-tag betört a házunkba.
Beverték az ablakainkat meg az ajtót,
Azt kiabálták, hogy árulók vagyunk, és
meg akarták verni az apámat.
Azután mi történt?
A fivéremmel a segítségére siettünk.
Nagy verekedés lett.
Végül az utcán jól megvertük őket,
aztán bevittük őket a rendőrségre.
- A rendőrség csinált velük valamit? - Nem.
Miért nem?
Mert akkor voltak a választások.
- Akkor kerültek hatalomra a nácik? - Igen.
Tehát, Mr Petersen,
Mi történt 1933 után, Miután jöttek a nácik?
Egy gazdánál kaptam munkát,
de nála teherautót is kellett volna vezetni,
Ezért a községházára mentem jogosítványért folyamodni.
És ott mi történt?
Egy hivatalnokhoz vittek.
Volt már vele azelőtt is dolga?
Ő volt az egyik, aki betört hozzánk.
Mit mondott a kérvényére?
Hogy vizsgálatot kell végezni hozzá.
Hol végezték ezt a vizsgálatot?
A stuttgarti megyei bíróságon.
Ki volt az elnök?
Hofstetter bíró.
Mi történt a tárgyalóteremben?
Megkérdezték a nevemet meg ilyesmik.
Mit kérdeztek még?
Hogy mikor született Hitler és Göbbels.
És mit válaszolt?
Azt, hogy nem tudom. Meg nem is érdekel.
Kérdeztek mást is?
Nem. Azt mondták, tíz nap múlva értesítenek.
Értem.
Mr Petersen,
mutatok önnek valamit.
- Felismeri? - Igen.
Olvassa fel, kérem!
"Megyei Bíróság, Stuttgart.
Rudolf Petersen pék - született 1914. május 20.-án,
apja Hans Petersen vasúti munkás -
sterilizálását elrendelem."
Olvassa az utolsó bekezdést is!
"A megnevezettnek két héten belül jelentkeznie kell
az alább felsorolt kórházak egyikében. "
Ennek elmulasztása esetén
karhatalommal állítandó elő. "
Olvassa az aláírást is!
Hofstetter, bírósági elnök.
És mi van az aláírás alatt?
- Alatta? - Alatta.
Ernst Janning, igazságügy-miniszter felhatalmazásából.
Bíró úr,
A védelem betekinthet Mr Petersen aktájába?
Mit tett azután, hogy megkapta a levelet, Mr Petersen?
Elszöktem. Elbújtam egy barátom tanyáján.
De visszatért.
- Tessék? - Visszament?
Igen.
Aztán mi történt?
Kijött értem a rendőrség.
- És hová vitték? - A kórházba.
Bocsásson meg, nem tudna hangosabban beszélni?
A kórházba.
- A kórházban mi történt? - Ott fogtak.
Az ápolónő...
Aki… aki ott volt…
Aki az operálásra előkészített,
azt mondta, hogy ez az egész borzasztó.
Meg az orvos, akinek az egészet kellett…
az is azt mondta, hogy szörnyűség.
És végül is… sterilizálták?
Köszönöm, Mr Petersen.
Ennyi volt.
Herr Rolfe.
Mr Petersen,
ha óhajtja, leveheti a fejhallgatót.
Mr Petersen, ön péksegéd, nemde?
Igen, így van.
Milyen más munkákat végzett?
Apámnak segítettem.
- Mi volt az apja? - Vasúti alkalmazott.
De mi volt a munkája?
A sorompót kezelte a kereszteződésben..
Említette a fivéreit.
- Hány fivére van? - Öt.
- És nővére? - Négy.
- Tízen vannak a családban? - Igen.
A fivérei mit dolgoznak?
Minkások.
Mindannyian?
Értem.
Azt mondta, a bíróság két kérdést tett fel önnek:
Hitler és Göbbels születési idéjét.
- Így volt? - Így.
Mit kérdeztek még?
Semmit.
Biztos?
Az iskolázottságáról nem kérdezték?
Tiltakozom!
A tanú már válaszolt a kérdésre!
A tiltakozásnak helyt adok.
Megkérdezhetem, Mr Petersen...
megkérdezhetem...
hány osztályt végzett?
- Hatot. - Hatot. Miért nem járt tovább?
Dolgoznom kellett.
Jóeszű gyerek volt az iskolában?
Az iskolában...?
Az már régen volt.
Nem azért marad ki, mert nem tudta tartani a lépést?
Tiltakozom, bíró úr!
Az iskolai előmenetelnek semmi köze az esethez.
A sterilizálás a szellemileg visszamaradottakat szűrte ki.
A tiltakozást elutasítom.
Tudta tartani a lépést a többiekkel, vagy nem?
Szeretnék hivatkozni a tanú iskolai jellemzésére:
Petersen megbukott, és a lemaradottak közé tették.
A szülei természetes halállal haltak meg, azt mondta.
Igen.
Milyen betegség okozta az édesanyja halálát?
A szíve vitte el.
A betegség utolsó szakaszában nem viselkedett...
szellemileg zavarodottan?
Szellemileg? Nem.
A stuttgarti határozat szerint
az ön anyja örökletes szellemi fogyatékos volt.
Ez nem igaz!
Nem igaz, nem igaz!
Meg tudná magyarázni, miért jutott akkor
a stuttgarti bíróság erre az álláspontra?
Ezt csak kitalálták, hogy engem megoperálhassanak.
- Csak kitalálták? - Igen!
Mr Petersen, a bizottság előtt mindenki kapott
egy próbafeladatot.
Azt mondta, nem kérdeztek semmit,
ezért nézzük meg most:
Építse mondatba ezeket a szavakat: nyúl, vadász, mező.
Tiltakozom!
Mr Petersen,
a stuttgarti tárgyaláson is volt publikum?
Nem értem... mi...?
Volt hallgatóság?
Hallgatóság? Igen.
Köszönöm.
A tiltakozást elutasítom.
Nyúl, vadász, mező, Mr Petersen.
Csak nyugodtan.
Nyúl, vadász, mező...
Nyúl,
vadász...
Már amikor beléptem...
ők már akkor eldöntötték, mit mondanak!
Már akkor!
Becipeltek a kórházba, mint egy bűnözőt!
Nem mondhattam semmit! Nem tehettem semmit!
Ott kellett feküdnöm lekötve.
És az anyám...
Róla is miket mond.
Cseléd volt és nagyon sokat dolgozott.
Szorgalmas asszony volt.
Nem beszélhet róla így.
Itt van.
Itt a képe nálam, hadd mutassam meg!
Nézzék meg!
Ítéljék meg maguk!
Mondják meg maguk,
gyengeelméjű volt?
Az anyám!
Gyengeelméjű volt?
Az volt?
Szeretnék rámutatni arra, hogy
a tanú nem ura szellemi folyamatainak.
Tudom!
Azóta a nap óta.
Félember vagyok magamhoz képest.
A bíróság nem tudja, hogy azelőtt milyen volt.
Nem tudhatja meg soha. Csak az ön szava a tanúsága.
Az ülést elnapolom.
Az a baj az ügyészséggel, hogy
tele van ilyen radikálisokkal, mint Lawson.
Lawson ifjú radikális?
Roosewelt személyes párfogoltja volt.
Rooseweltnek volt néhány nem radikális barátja is.
Például?
- Wendell Wilkie. - Wilkie.
Maga szerint ő konzervatív?
És mi a maga pártállása, Dan?
Nem titok, Curtiss. Megingathatatlan republikánus vagyok,
aki szerint Franklin Roosevelt nagy ember volt.
Egyike volt a nagyoknak.
Max!
- Max Perkins. Ismeri? - Nem.
A United Press tudósítója.
- Hogy kerül ide, Max? - Gondoltam, hátha muri lesz.
Ahhoz nem ittam még eleget.
- Elnézést. Ő itt Ives bíró. - Üdvözlöm.
- És a felesége. - Örvendek.
- Haywood bíró, Mrs Bertholt.
- Mi már találkoztunk. - Így van.
- Iszik velünk valamit? - Örömmel
- Üljön le, Max! - Köszönöm.
Max, nagyon jó cikket írt Mrs Bertholtról.
Azt írtam, amit ő mondott. Ékesszólóan védte a férjét.
Ezekről a perekről is ír?
Megmondom őszintén, bíró úr,
most nem lehet ezekről a perekről riportot eladni.
- Hogyhogy? - Nem érdekli az amerikai olvasót.
De hát alig két év telt el a háború óta, Mr Perkins!
Így van.
- Parancsoljanak! - A hölgyek mit kérnek?
- Sört, Dan? - Nem, már elég sört ittam.
Most inkább valami mást.
Igyon Sonnenberget, vagy a jó helyi bort, a Schwalbenwinkelt!
- Sonnenberget, vagy... - Schwalbenwinkelt.
Legyen az. Schwalbenwinkelt kérek.
- Magának is? - Igen, köszönöm.
- Marad a sörnél, Max? - Igen.
Köszönöm.
- Rendben hazaért a múltkor? - Igen, köszönöm.
Nehéz dolgom lett volna kocsi nélkül.
Nagyon jól beszél angolul, Mrs Bertholt.
Köszönöm.
Két évig éltünk Amerikában a férjemmel.
Remélem, látott már valamit Nürnbergből.
Sajnos még csak az utat a háztól a bíróságig.
Meg néhány, az üggyel kapcsolatos helyet.
A náci emlékeket. A város többi részét is látnia kell.
A régi városrészben sok látnivaló van.
A múzeumokat szeretnénk újjáépíteni.
A jövő héten zongorakoncert lesz az operaházban.
Arthur Reiss játszik. Emigrált Hitler ellen.
Sikerült rábeszélni, hogy jöjjön vissza.
- Volna kedve eljönni? - Hogyne.
Akkor félretetetek egy jegyet a pénztárban.
- Nagyon köszönöm, Mrs Bertholt. - Semmiség.
Úgyis küldetést teljesítek az amerikaiaknál. Perkins tudja.
Mi a küldetése?
Meggyőzni őket, hogy nem minden német szörnyeteg.
Jó estét, ezredes úr!
Jó estét, Mrs Bertholt!
- Bocsásson meg! - Csak most érkezett.
Mennem kell, elnézést.
Örültem, hogy találkoztunk.
Ha érdekli a koncert, a jegy a pénztárban várja.
Köszönöm.
- Jó éjt! - Jó éjt!
- Jó éjt, Mrs Bertholt!
Mrs Bertholt nem rajong értem.
Én voltam a férje vádlója.
Sokak szerint ma nem ítélnék halálra Bertholt tábornokot.
Tudom.
És ma sokan azt gondolják,
hogy mindenkit ki kéne engedni a börtönből.
Mindenkit, kivétel nélkül!
Elnézést.
Kicsit...
Kicsit többet ittam, és ezt az urak nyilván látják is.
Ez a Petersen-kihallgatás kikészített délután.
Három sör és egy Schwalbenwinkel.
Egészségükre!
Jó sör ez. Ehhez értenek itt.
Tudja,
egy baj van velünk, amerikaiakkal.
Nem vagyunk megszállónak valók.
Kezdők vagyunk ebben és nem csináljuk jól.
Átjöttünk ide és mit látunk?
Egy gyönyörű országhot.
Mert igenis gyönyörű.
Sok száz éves kultúrát,
gemütlich hangulatot,
és Mrs Bertholthoz hasonló, vonzó embereket.
Tele vagyunk kisebbségi érzésekkel.
Könnyen megbocsátunk, könnyen felejtünk.
Nem szeretünk kételkedni és gyanakodni. Mi, amerikaiak.
A Nagy Sándor óta létező legnagyobb hadigépezetet győztük le,
és most a kiscserkészek akarnak dirigálni.
Ezredes úr, maga az egész ország ellen vádat emelne.
Lehet, hogy ez kielégítené a lelkét,
de nem volna ésszerű és tisztességes.
Tisztességes...
Nyúl,
vadász,
mező.
Helyes, legyünk tisztességesek!
A vadász lelőtte a nyulat a mezőn.
Egyszerű.
Ezredes úr, mennünk kellene.
Nem kellene erről beszélnünk
Nem bizony! Mi tisztességes amerikai hazafiak vagyunk.
Semmit sem szabad tennünk, ami nem helyénvaló.
Semmit, ami nem helyes.
Németországban nincsenek nácik, nem tudta?
Az eszkimók jöttek ide, és ők csinálták a szörnyűségeket.
Nem a németek a hibásak. Hanem azok a rohadt eszkimók!
Bocsánat.
- Jó éjt, ezredes! - Jó éjt.
Figyelem! Elnézést, hogy megszakítom a táncot.
A következő tisztek azonnal jelentkezzenek az egységüknél:
McCarthy őrnagy, Citron őrnagy, Cantor őrnagy,
Byers százados, Connell százados,
Douglas százados, Wolfe százados, Booth őrnagy és Rice őrnagy.
Köszönöm, lehet folytatni.
- Harry! Mi történt? - Az oroszok bevonultak a csehekhez.
Masaryk feltehetőleg öngyilkos lett. Csapatokat küldünk a közelbe.
Mi lesz ebből?
Nem tudom, uram.
Haywood bíró!
Ő Elsa Scheffler.
"Truman elnök kiterjesztette a kiképzés kiterjesztését.
Kijelentette, hogy aggódik a nyugati országok jövőjéért,
és nyugtalanítja a keletről jövő fenyegetés."
A keletről jövő fenyegetés...
Hallja ezt, Herr Janning?
Ezt mondta Hitler is: "Nyugat és Kelet összecsapása a fennmaradásért "
Ő tudta! Tudta!
Be fogják látni, hogy mi tudtuk, mit csinálunk.
Nem ítélhetnek el minket, ha a segítségünket kérik.
Össze kell tartanunk, most jön a per kritikus szakasza.
Felvirradt most magának, Herr Hahn.
Azelőtt boldog lett volna, ha köszönök magának.
Most meg itt összezárva,
elő akarja nekem írni, hogy mit tegyek?
Herr Janning, velünk kell tartania.
Német nem fordulhat német ellen. Egy hajóban evezünk.
Idefigyeljen, Herr Hahn!
Velem sok szörnyűség esett meg az életben,
de a legszörnyűbb az, hogy
a magafajtával közös társaságban kell lennem!
Semmi közöm magukhoz!
De van! Maga is szolgálta azt a rendszert.
A szekerét tolta, úgy, mint mi, pártaktivisták!
És még egy közös pont:
Maga is német.
- Jó estét! Hogy tetszett? - Nagyon szép volt.
- Elvihetem? - Közel lakom.
Inkább sétálnék hazáig. Velem tart?
Igen, hogyne.
Nem lesz szükségem a kocsira. Mrs Bertholttal megyek.
- Megvárjam? - Szükségtelen.
Azért megvárom.
A németek bármikor képesek énekelni.
Észrevettem.
Az amerikaiak is énekelnek a kocsmákban? Már nem emlékszem.
Mi inkább mogorván ülünk.
Kár, hogy nem ért németül.
Nagyon szép a szövege. Szomorú.
Sokkal szomorúbb, mint az angol szöveg.
Egy katona énekel, aki tudja, elveszíti a kedvesét meg az életét.
A gázlámpa minden este ég,
ismeri a lépteidet.
S égni fog akkor is, amikor már elfelejtesz.
S ha nem én, akkor
ki fog ott állni veled
a gázlámpa alatt,
Lili Marleen?
Hogyan él ön Amerikában?
- Van csládja? - Igen, egy lányom,
- és neki négy gyereke. - Négy?
- Büszke lehet az unokáira. - Nem is tagadom.
- És a felesége? - Néhány éve meghalt.
Cigarettát?
- Magának vannak gyerekei? - Nincsenek.
Maga fontos tisztséget tölthet be Amerikában.
Nem különösebben. Megyei bíró vagyok.
Illetve már egy éve nem vagyok.
- Nyugdíjba ment? - Küldtek. A választók.
Amerikában választják a bírókat?
- Néhány államban. - Nem is tudtam.
Ez az erénye, vagy hibája a törvénykezésünknek.
Amíg le nem szavaztak, úgy tartottam, hogy erénye.
Biztosan a választók tévedtek.
Erről megoszlanak a vélemények.
- Itt lakom. - Itt?
Belülről nem olyan szörnyű.
Bejön? Csinálok egy kávét.
Köszönöm.
Nem volt könnyű magának mostanában, igaz?
Hozzá vagyok szokva.
Nem vagyok porcelánból.
Katonacsaládból származom.
- Tudja, mit jelent ez? - Félek, nem
Azt, hogy fegyelemre neveltek.
Szigorú fegyelemre.
Gyerekkoromban nyáron sokat lovagoltam,
De utána nem ihattam együtt a többiekkel.
Úgy mondták: "Uralkodj a szomjúságodon,
az éhségeden,
és az érzelmeiden!"
Ennek hasznát is vettem.
A férje is ilyen nevelést kapott?
Ő katona volt Egy dologra nevelték:
hogy jól harcoljon.
- Jó a kávé? - Remek, köszönöm.
Pótkávé, de erősre főzöm.
Finom.
Kíváncsi vagyok,
mi a véleménye Ernst Janningról?
Mrs Bertholt, a tárgyalótermen kívül erről nem szabad beszélnem.
Ja, igen.
Futólag ismertem Ernst Janningot. Ugyanazokra a koncertekre jártunk.
Egyszer volt egy fogadás Wagner lánya tiszteletére.
Hitler is ott volt.
Ernst Janning is, a feleségével.
Gyönyörű nő volt.
Kicsi és mégis finom.
Már meghalt.
Hitler kikezdett vele. .
Folyton ajánlatokat tett neki.
Gyakran csinált ilyesmit.
Sosem felejtem el, hogyan Utasította helyre Janning.
Senki sem mert neki Olyat mondani, mint ő:
"Kancellár úr, nem a rossz modora ellen van kifogásom,
az olyan, amilyen.
Az zavar, hogy ilyen nyárspolgár. "
Hitler elsápadt, nézte Janningot, és kiment.
Tényleg jó a kávé?
Finom.
Az ilyenek mint Janning, a férjem és én gyűlöltük Hitlert.
Ezt tudnia kell. És ő is gyűlölt minket.
Ő, a kis tizedes nem bírta elviselni, hogy
a férjem igazi hős volt a háborúban.
Gyűlölte azért is, mert Nemesi családba nősült.
Hitler felnézett a nemességre, de gyűlölte is.
Ezért olyan groteszk, ami történt.
Tudja, mi történt a férjemmel, ugye?
Igen.
Nem is tudott a bűnökről, amikkel vádolták.
Perbe fogták a többi katonai vezetővel együtt.
Ez a győztesek szokásos bosszúja volt.
Közönséges politikai gyilkosság.
Ezt ön is látja, ugye?
Mrs Bertholt, én nem tudom, mit látok.
Talán nem is lenne szabad erről beszélgetnem önnel.
De nagyon szeretném megérteni.
Kötelességem.
Iszik még kávét?
Igen, köszönöm.
- Szervusz. - Szervusz.
Megtaláltuk Irene Hoffmant.
- Hol? - Berlinben.
Berlinben?
Férjhez ment és Wallner a neve. Ezért nem találtuk.
- Mikor jön? - Nem jön.
- Hogyhogy nem jön? - Nem akar jönni.
Tudja, senki sem akar tanúskodni.
Ha most elindulok Berlinbe, holnap délutánra visszaérek.
- Tad, nem is aludtál... - Muszáj elhoznom ide Hoffmant.
Helyettesíts holnap délelőtt a tárgyaláson!
Ezredes úr, már elmondtam.
De elmondom megint: elegünk van ebből.
A feleségem nem köteles elmenni. Nem utasíthatja!
Mr Wallner, nincs rá felhatalmazásom, hogy utasítsam!
Azt hiszi, kitüntetést osztogatnak a tanúskodásért?
Megszólják azt a németet, aki német ellen tanúskodik.
Tudom. Két éve vagyok itt vádló.
Maguknak könnyű.
A végén visszamennek Amerikába, de mi továbbra is itt élünk...
Mr Wallner, tudom, mit kérek.
Idejön éjjel, mint egy Gestapós…?
Nem szabad, hogy megússzák, azért!
Maga tényleg azt hiszi, hogy nem fogják megúszni?
A fenébe velük! És magukkal is!
Hugo.
Emil Hahn ott lesz?
A vádlottak padján.
Ernst Janning?
Ő is.
Látta lent a boltot.
Nem nagy, de ezzel újrakezdhetjük.
Ha elmegyek Nürnbergbe, idejönnek.
Beverik az ablakainkat.
24 órás őrséget állíttatok az üzlet elé.
- Nem vagy köteles elmenni. - Köteles elmenni!
Azok helyett, akik nem lehetnek ott.
- Nem tartozol ezzel senkinek! - De igen!
Egy embernek biztosan.
Éjszakánként...
minden este...
valahogy tudtuk, hogy erre előbb-utóbb sor kerül.
Dr Geuter, felismeri a címlapot?
Igen.
Felolvasná a szalagcímet?
"Halál a fajgyalázóra!"
- Melyik újság írta ezt? - Julius Streicher lapja, a Der Stürmer.
Miről ír ez a cikk?
A Feldenstein-ügyről.
Mi volt a Feldenstein-ügy?
A védelem tiltakozik Az ügy felmelegítése ellen.
A korszak leghírhedtebb esete volt.
Felhangjainak és az általa kiváltott érzelmek felidézése nem kívánatos.
Nincs olyan kérdés, amit ne lehetne felidézni.
A bíróságot minden érdekli, ami az esethez kapcsolódik.
Átveszem.
- Megengedi a bíróság? - Folytassa!
Köszönöm.
Mi volt a Feldenstein-eset?
Fajszennyezéssel vádoltak egy zsidó férfit.
Mit takar a "fajszennyezés" fogalom?
A Nürnbergi Törvények értelmében
ha egy nem-árja szexuális kapcsolatot létesít egy árjával, kivégezhetik.
Mikor szerzett tudomást Feldenstein-ügyről?
A rendőrség értesített 1935 szeptemberében.
Közölték, hogy Feldenstein letartóztatásban van, és
engem kér ügyvédjének.
Milyen volt Feldenstein státusa a közösségben?
Nagyon jó nevű kereskedő volt,
a nürnbergi zsidó gyülekezet egyik vezetője volt.
Mivel vádolták?
Azzal, hogy intim kapcsolatot tart
egy 16 éves lánnyal, Irene Hoffmann-nal.
Értem.
Ő mit mondott önnek a vádról?
Hogy hazugság.
A lány egész családját jól ismerte,
és a szülei halála után is látogatta.
De nem volt köztük olyan kapcsolat, amit a vád állít.
Mi történt azután?
A különleges törvényszék vádat emelt ellene.
Hol ült össze a törvényszék?
Ebben az épületben. Ebben a teremben.
Dr Geuter, milyen körülmények közt folyt le a tárgyalás?
A nácik kirakatot csináltak belőle.
A szeptemberi nagygyűlésre időzítették.
Zsúfolva volt a terem.
Hátul álltak az emberek.
Julius Streicher az első sorban ült.
A hallgatóság tele volt magasrangú nácikkal.
Elmondja nekünk,
ilyen légkörben mit várt ön a tárgyalástól?
A legrosszabbra számítottam,
mert Emil Hahn volt a vádló.
Fanatikus volt.
Hírhedt volt a brutalitásáról.
Egyetlen reményem volt:
az, hogy a bírói pulpituson Ernst Janning ült.
Róla egész Németország tudta,
hogy egész életét az igazság szolgálatának rendelte.
Köszönöm, végeztem.
Van kérdés?
Nincs.
A tanú elmehet.
A vád tanúnak szólítja Irene Hoffman Wallnert.
Emelje fel a jobb kezét!
Esküszöm a Mindenhatóra,
hogy az igazat, a színtiszta igazat mondom.
Esküszöm.
Közölje a nevét a bírósággal!
Irene Hoffman Wallner.
Mrs Wallner, ismerte Lehman Feldensteint?
Igen.
Mikor ismerte meg?
1925-ben vagy ’26-ban. Nem tudom pontosan.
- Hány éves volt ő akkor? - Ötvenen felül.
És hány éves volt, amikor letartóztatták?
- Hatvanöt. - Értem.
Milyen volt a kapcsolatuk jellege?
Barátok voltunk.
Találkozott vele a szülei halála után is?
- Igen. - Miért?
Barátok voltunk. Övé volt a ház, ahol laktam.
Üzleti ügyben gyakran járt ott.
Mit mondott ön a rendőrségnek,
amikor arról faggatták, van-e intim kapcsolatuk?
Azt mondtam, ez hazugság.
Elmondaná, ki volt a közvádló?
Emil Hahn.
- Ő hallgatta ki önt? - Igen.
Mit mondott önnek?
Bevitt egy szobába,
ahol egyedül voltunk.
Azt mondta, nincs értelme ismételgetni, amit mondok,
mert senki sem hisz nekem.
Fajgyalázás történt,
és ezt csak úgy lehet jóvátenni, ha az elkövetője meghal.
Azt mondta, ha védem Mr Feldensteint,
letartóztatnak hamis tanúzásért.
Ön mit válaszolt neki?
Ugyanazt, amit addig mondtam.
Megmondtam, hogy mást nem mondhatok.
Nem rágalmazhatom meg azt, aki jó volt hozzám.
Letartóztatták önt?
Igen.
Mrs Wallner, mondja el,
hogy viselkedett Emil Hahn vádlóként a tárgyaláson?
Gúnyolódott mindenen, amit
Mr Feldenstein megpróbált a védelmére felhozni.
Nevetségessé tette. minden alkalommal.
A hallgatóság hogy reagált?
Röhögtek.
Meddig tartott a tárgyalás?
Mrs Wallner?
Meddig tartott a tárgyalás?
Két napig.
A második napon hirdettek döntést?
Igen.
- Mi volt a döntés? - Bűnös.
És mi volt az ítélet?
Mr Feldensteint halálra ítélték,
engem két évre hamis tanúzásért.
Ki volt a bíró?
Ernst Janning.
Az ítéletet végrehajtották?
Köszönöm, Mrs Wallner. Végeztünk.
Van kérdés?
Azt szeretném kérni, hogy a tanú legyen elérhető.
A védelem újabb adatokat kíván feltárni
a Feldenstein-üggyel kapcsolatban.
Kérem, a tanú legyen elérhető helyen.
Elmehet.
Lawson ezredes.
Bizonyítékul terjesztem be Adolf Hitler rendeletét,
amely szerint engedetlenséggel gyanúsítható személyeket
titokban, bármilyen családtag értesítése nélkül
le lehet tartóztatni és tárgyalás nélkül gyűjtőtáborba lehet zárni.
Csatolom a hasonló szellemű rendelkezéseket,
amelyeket a vádlottak láttak el aláírásukkal,
s amelyekkel százakat küldtek koncentrációs táborba.
Aláírta Friedrich Hofstetter,
Werner Lampe,
Emil Hahn,
Ernst Janning.
Tisztelt esküdtszék, az itt megjelent vádlottak
személyesen nem irányítottak gyűjtőtáborokat.
Ők nem ütötték az áldozatokat,
nem nyitották ki a gázkamra csapját.
Azonban, amint a bizonyítékok tanúsítják,
a vádlottak olyan törvényeket alkottak és alkalmaztak,
és olyan ítéleteket hoztak,
amelyek millió áldozatot küldtek a végzetükbe.
Radnitz őrnagy…
Bíró úr, Lawson ezredes tanúvallomást kíván tenni.
- Engedélyezem. - Köszönöm.
Emelje fel a jobb kezét!
Esküszöm a Mindenhatóra,
hogy az igazat mondom és nem hallgatok el semmit.
Esküszöm.
1945-ben, a háború végén az USA hadseregében szolgált?
Igen.
A táborokat felszabadító csapatok parancsnoka volt?
Igen.
- Dachauben és Belsenben is járt? - Igen.
Ott volt a most bemutatandó film felvételénél?
Igen.
A térkép a koncentrációs táborok helyét mutatja
a Harmadik Birodalom idején.
A buchenwaldi tábort 1933-ban hozták létre.
Kb. 80 ezer lakója volt.
Buchenwald jelszava volt:
"Megtörni a testet,
megtörni a szellemet,
megtörni a lelket."
A kemencék.
Az utolsó pillanatig folyt a tetemek eltűntetése.
A kemencéket az a neves cég készítette,
amely sütőkemencéket is gyárt.
Neve jól olvasható.
Buchenwald melléktermékeiből
mintákat állítottak ki a helybelieknek:
Kefék…
gyerek- és felnőttcipők…
szemüvegek...
Aranyfogak,
melyeket havonta a Waffen SS Egészségügyi Osztályára küldtek.
Emberi bőrből készült lámpaernyő.
Emberbőr-festmények,
obszcén ábrázolások.
Két lengyel fogoly feje,
a normál méret ötödére zsugortítva.
Emberi medencecsont - hamutartónak.
A gyerekeket tetoválással jelölték meg a kivégzésre.
Néha megkönyörültek rajtuk:
Morfiummal kábították el őket akasztás előtt.
Egy orvos leírta, hogyan rakták nyakukra a kötelet,
a doktor szavaival mondva:
"Sorban horgokra akasztottuk őket, mint képeket a falra."
A tetemek így érkeztek meg, lezárt, levegő nélküli vagonokban,
akik nem bírták ki élve az utat Dachauig.
Sokszáz embert használtak kísérleti nyúlnak
kegyetlen orvosi kísérletezéseikhez.
Egy tanú így írja le A kivégzést Dachauban:
"A foglyokkal levetették a ruháikat,
azt mondták nekik, hogy zuhanyozni fognak.
Rájuk zárták az ajtót.
Speciális nyílásokon Ciklon-B gázt eresztettek a kamrába.
Lehetett hallani a hörgést, zihálást.
Két-három perc múlva minden elcsendesedett."
Szlovákiából 90 ezer embert hoztak a halálvonatok,
Görögországból 65 ezret,
Franciaországból 11 ezret,
Hollandiából 90 ezret,
Magyarországról 400 ezret,
250 ezret Lengyelországból és Felső-Sziléziából
és 100 ezret Németországból.
Ez pedig a belseni tábor felszabadításakor készült.
Egészségügyi okokból a lehető leggyorsabban
el kellett temetni a halottakat.
Kik voltak ezek a tetemek?
Európa minden országának lakói.
Európa zsidóságának kétharmadát kiírtották!
Több mint hatmillió embert
- a nácik saját adatai szerint.
Az igazi számot azonban...
nem tudja senki.
Hogy merik nekünk mutatni ezeket?
Mi nem hóhérok vagyunk, hanem bírók!
Ez nem lehetett így, ugye?
Kivégzések voltak, igen… de ilyesmi nem!
Szó sem lehet róla!
Pohl!
Maga irányította azokat a táborokat Eichmann-nal együtt.
Azt mondják, milliókat gyilkoltunk meg.
Milliókat!
Hogy lehet az?
Mondja el nekik! Hogy volna ilyesmi lehetséges!?
Lehetséges.
Hogyan?
Technikailag?
A berendezéstől függ.
Mondjuk van két kamra, két-kétezer emberre.
Számítsa ki!
Fél óra alatt 10 ezer ember.
Még őrök sem kellenek.
Azt mondja, hogy zuhanyozni mennek,
de víz helyett kinyitja a gázcsapot..
Nem az ölés a probléma, hanem a tetemek eltűntetése.
Az a nehéz.
- Elnézést a késésért. - Semmi baj.
Az újjáépítési bizottságban volt dolgom.
Ezekből kiválaszthatjuk, mit nézzen meg legközelebb.
Ott van az Albrecht Dürer-ház és a műzeum.
- Mikor érne rá? - Bármikor.
- Parancsolnak? - Segítsek választani?
Nem eszem semmit, köszönöm.
Egy pohár moselit kérek.
Ugyanazt.
Valami baj van?
Semmi. Csak nem vagyok éhes.
Tudja...
az utóbbi napok igazán sokat jelentettek számomra.
Miért?
Ön nem is sejti, hogy Én milyen provincionális vagyok.
Eddig csak egyszer jártam külföldön,
amikor baka voltam az I. világháborúban.
Amikor csak átvonultunk sóvárogva a szép városokon.
- Nekem is fontosak voltak ezek a napok. - Miért?
Visszaadták a hitemet az amerikaiakban.
Azt, ami még önöknél kialakult bennem.
Kár, hogy mindez nem magazinsztori.
Miért?
Mert ha az volna, akkor a vészesen öregedő bíró...
Ugyan...
A vészesen öregedő bíró és a szép özvegy
minden akadályt leküzdve, együtt utazgatna, míg világ a világ.
Beszéltem Mr Perkins-szel.
Mesélte, hogy a tárgyaláson Lawson levetítette a filmet.
A kedvenc mozija.
Folyton előszedi, ha kell, he nem.
Rémségek terme, a lá Lawson.
Maga szerint ilyenek vagyunk? Azt hiszi, tudtunk ezekről?
Hogy asszonyokat és gyerekeket akartunk gyilkolni?
Elhiszi ezt?
Mrs Bertholt, nem tudom, mit higgyek.
Atyaég! Itt iszogatunk.
Hogy hiheti, hogy tudtunk róla?
Nem tudtunk!
Nem tudtunk róla!
Úgy látom, senki sem tudott róla az országban.
Mrs Bertholt, a férje magasrangú tiszt volt.
És ő sem tudott az egészről!
Himmler, Göbbels és az SS tudta, mi történik.
Mi nem.
Mindkét oldalon történtek dolgok.
A férjem egész életében katona volt.
Méltó halál járt volna neki.
Próbáltam kieszközölni számára.
Kilincseltem magasrangú hivatalnokoknál. Könyörögtem!
Engedjék, hogy kivégzőosztag elé állhasson.
Tudja, mi történt?
Felakasztották a többivel. Attól kezdve tudtam, mi a gyűlölet.
Nem mentem ki a házból, és csak ittam.
Minden idegszálammal gyűlöltem minden amerikait.
Megtanultam, hogy nem lehet gyűlölet nélkül élni.
Dan,
ha élni akarunk, meg kell tanulnunk felejteni!
Herr Rolfe.
Tisztelt törvényszék.
Tegnap bemutattak itt egy filmet.
Megrázó volt.
Megsemmisítő.
Mint német,
Szégyellem magam, hogy ilyen dolgok történtek hazámban.
Ezekre nem lehet igazolást találni,
nemzedékek, századok múltával sem.
De...
úgy vélem, helytelen,
illetlen,
és tisztességtelen volt a vád részéről,
hogy bemutatta ezt a filmet, ebben az időben és itt,
ezek ellen a vádlottak ellen!
Nem tiltakozhatom elég Hevesen a taktikázás ellen!
Mit akar bizonyítani a vád?
Azt, hogy az egész német nép Felelős ezekért a dolgokért?
Vagy legalábbis azt, hogy tudott róluk?
Mert ha azt,
azt nem bizonyítja tényekkel!
Ezt a vád is tudja.
A műveletek titkossága,
a táborok elhelyezkedése,
a kommunikációs zárlat a háború végén
- amikor a kivégzések száma millióra ugrott –
világosan igazolja, hogy a vád nem mond igazat!
Ezeket a kegyetlenségeket néhány szélsőséges végezte!
Bűnözők!
Nagyon kevés német tudta, mi folyik.
Nagyob kevés!
Közülünk senki sem tudta, mi folyik ezekben a táborokban.
Senki!
De a legironikusabb az,
hogy e vádlottak ellen kívánják fordítani a filmet.
E vádlottak csak egy okból maradtak hatalmon:
hogy megakadályozzák a még nagyobb rosszat.
Ki a bátrabb?
Aki megszökik, visszavonul, ha itt a veszedelem?
Vagy az, aki a biztonságát kockáztatva a helyén marad?
A védelem bizonyítékokat fog bemutatni,
melyben menekültek igazolják szerte a világból,
hogy Ernst Janning kivégzéstől mentette meg őket.
A védelem bizonyítani fogja, Hogy Ernst Janning befolyása
számtalanszor eredményezte az ítélet enyhítését.
Bizonyítjuk,
hogy Ernst Janning háziorvosa egy nem-ájra személy volt.
Egy zsidó ember, akit minden kockázat ellenére maga mellett tartott.
A védelem bemutat majd
több levelet szerte a világból,
melyben jogászok kérik a különleges elbírálást.
a szaktekintélyek tudják, hogy Janningot egy cél vezette:
amennyire lehet, megőrizni az igazságszolgáltatás elvét.
Mit tud mindezzel szembeállítani a vád?
Ernst Janning esetében mindössze
egyetlen kézzelfogható bizonyítékot:
a Feldenstein-ügyet. A hírhedtet, ahogy ők hívják.
Amelyet nem lett volna szabad újra elővenni.
Most a védelem is kénytelen újra foglalkozni vele.
Tanúnak szólítom Mrs Elsa Lindnow-t.
Emelje fel a jobb kezét!
Esküszöm a Mindenhatóra,
hogy az igazat mondom, és nem hallgatok el semmit.
Esküszöm.
Mrs Lindnow.
Mi a foglalkozása?
Takarítónő vagyok.
Hol van alkalmazásban?
Grosseplatz 345 és 400.
- Ismerte Lehman Feldensteint? - Igen, ismertem.
- Milyen minőségben? - Alkalmazóm volt 1935-ben.
Ismerte Mrs Irene Hoffman Wallner tanút?
Igen.
- Milyen minőségben? - Lakó volt a házban.
Látta Miss Hoffmant és Mr Feldensteint együtt?
- Igen. - Hogyan történt ez?
Mr Feldenstein Miss Hoffman lakására jött.
- Gyakran? - Elég gyakran.
Volt olyan eset, hogy valami szokatlan dolgot látott?
Yes.
Miss Hoffman megcsókolta Mr Feldensteint az ajtóban.
- Más eset is volt? - Igen, még egy.
- Mi volt az? - Felmentem Miss Hoffmanhoz.
Takarítani. Azt hittem, üres a lakás.
Miss Hoffman ott ült Mr Feldenstein ölében.
Köszönöm, Mrs Lindnow. Végeztünk.
Lawson ezredes…
Tegye fel, kérem!
Mrs Lindnow, mik a politikai elveii?
Politikai…?
Tiltakozom!
A tanú politikai elveinek semmi köze a tanúskodáshoz.
A vád megint a bíróság érzelmeire kíván hatni.
A tiltakozást elutasítom.
Válaszoljon a kérdésre!
Tagja volt a Nemzetszocialista Pártnak?
Igen.
Muszáj volt.
Mikor lépett be a pártba?
1933-ban.
Minden németnek be kellett lépnie 1933-ban?
Kérem, válaszoljon!
Kényszerítették, hogy belépjen a náci pártba?
Végeztem.
A tanú elmehet.
A védelem folytathatja.
Tanúnak szólítom Irene Hoffman Wallnert
Mrs Wallner,
ön továbbra is eskü alatt áll.
Mrs Wallner, önként jött tanúskodni?
Igen.
Nem a vád kérte erre?
Úgy tudom, önnek kellemetlen volt idejönni.
Mindig kellemetlen, ha fel kell idézni azokat az időket.
Én úgy értesültem, hogy ön nem akart tanúskodni.
Mrs Wallner,
a Nürnbergi Törvényeket 1935 szeptemberében hirdették ki.
- Hol tartózkodott ekkor? - Nürnbergben.
Tudott a törvényekről?
Arról, hogy törvénytelen a fizikai kapcsolat zsidókkal?
Igen.
Tudott róla, hogy Nürnbergben a zsidókkal való
fizikai, de bármilyen más kapcsolat is megvetés tárgya?
Igen.
Tisztában volt vele, hogy önt ez veszélybe sodorja?
Tisztában.
De egy barátságnak nem vethet véget az ember, mert...
Ez egy másik kérdés, Mrs Wallner. És ezt nem kérdeztem.
- Tisztában volt vele? - Igen.
S ennek ellenére továbbra is találkoztak?
Igen.
Mr Feldensteintól kapott néha bonbont és cigarettát?
Igen.
Virágot is vett önnek?
Igen, sok mindent vett.
Nagyon kedves volt.
A legkedvesebb ember az életemben.
Mrs Elsa Lindnow tanút ismeri?
Ismerem.
- Ő takarította a lakását? - Igen.
Mr Feldenstein önt a lakásán látogatta?
- Igen. - Hányszor?
Nem emlékszem.
- Többször? - Igen.
- Sokszor? - Sokszor.
- Megcsókolta? - Igen.
Volt más is a csókon kívül?
Igen.
De nem úgy, ahogy ön be akarja állítani.
Olyan volt, mintha az apám volna. Sőt, több annál.
Több annál?! Ült az ölében?
Tiltakozom! A védelem nem krdezi, hanem gyötri a tanút!
Elutasítom.
A védelem megcsúfolja a törvényességet! Mint először!
A bíróság rendelkezik és nem a vádhatóság.
- Folytassa! - Ült az ölében?
Igen. De abban nem volt semmi rossz.
Ült az ölében?
Igen…
Ült! És még mit csinált?
Semmi olyat, amire céloz.
Mit csinált még, Mrs Wallner?
Mit akar tőlem?
Mit próbál...?
Miért nem hagyja elmondani az igazat?
Arra vagyok kíváncsi! Az igazságra!
Beismerte, hogy találkoztak.
Hogy a férfi a lakásán járt.
Beismerte, hogy megcsókolta, és az ölében ült.
Mit ismer még be?
Semmit! Nem történt olyan, amire gondol.
- Mi volt még? - Semmi nem volt!
Hagyja abba!
Elég!
Mit ismer még be, Mrs Wallner?
Herr Rolfe!
Újból végig fogjuk csinálni?
Bíró úr, a vádlott a feszültség miatt nincs tisztában...
Tisztában vagyok. Tisztában.
A vádlott vallomást óhajt tenni.
- A védelemnek joga van kérni... - Rendet.
Rendet!
Óhajt vallomást tenni a vádlott?
Vallomást óhajtok tenni.
Bíró úr, elnapolást kérek...
A védelem szerint joga van most vallani.
- Beszélnem kell a vádlottal! - Joga van azonnal beszélni!
A tárgyalást holnap 10:30-ig elnapolom.
Mit művel?
Mit akar elérni?
Megkapták Göringet, Frankot, Streichert… Ennyi!
Azt hiszi, én élvezem, hogy védő lehetek a tárgyaláson?
Sok dologtól én is viszolyogtam a teremben.
Miért teszem mégis?
Mert szeretnék adni valamit a német népnek.
Egy csipetnyi méltóságot.
Legyen vége ezeknek a pereknek!
Ha hagyjuk, hogy minden németet lejárassanak,
Örökre elveszítjük a jogot, hogy a magunk gazdái legyünk!
A jövőbe kell tekintenünk, nem a múltba.
Azt akarja, hogy itt maradjanak az amerikaiak?
Mutatok magának képeket Hirosimáról, Nagaszakiról.
Sok ezer összeégett test. Asszonyok, gyerekek!
Ez az ő magasabb rendű erkölcsük?
Hova vezetnek ők miket?
Nem ismerik a problémáinkat.
Mit mondhatnék?
Mit mondhatnék, hogy belásasa?
Nem tud mondani semmit.
Semmit.
Nem enyhül a válság.
Igazi tetőpontját ma délután érte el, mikor
megszűnt a vasúti közlekedés Berlin és a nyugati zóna közt.
Teljes a szárazföldi blokád.
Mi lesz, tábornok úr? Visszavonulunk?
Nem lehet. Ha meghátrálunk, az a presztizsünkbe kerülhet.
A kommunisták minden fronton előretörnek.
És mi a véleménye most a perekről?
A perekre szükség van,
de jó lenne minél előbb befejezni őket.
Mi történik, ha lelövik a repülőnket?
Erre csak akkor tudok válaszolni, ha ez megtörténik.
Kóstolják meg a rétest!
Nem, köszönöm.
Épp most jöttem Berlinből.
Szerintem nem lesz háború, bár sokan azt hiszik.
De a következő 10-20 év harc lesz a fenmaradásért.
Németország a túlélés kulcsa.
Még egy iskolás is tudja, ha a térképre néz.
Mit akar ezzel mondani, szenátor úr?
Csupán annyit, hogy ezzel
senki sem akarja befolyásolni a döntést,
de ez egy kikerülhetetlen tény.
Az írás megjelent a falon, uraim.
Minden segítségre szükségünk lesz.
A német nép segítségére szorulunk.
Még rétest, uraim?
Tessék, Herr Janning.
A Feldenstein-ügyről teszek vallomást,
mivel ez volt a korszak legjellegzetesebb pere.
Nemcsak a bíróságnak kell maradéktalanul megértenie,
hanem az egész német népnek is.
Ehhez azonban legelőször
tisztában kell lenni a korral.
Zaklatott állapotban volt az ország.
A szégyen, megalázottság, éhezés állapotában.
Demokrácia volt, igen,
de belülről minden eleme százfelé tépte.
Félelem ült mindenkin,
féltünk a mától, a holnaptól,
A szomszédoktól és magunktól.
Csak aki ezt érti,
az érti meg mit jelentett nekünk Hitler.
Azt mondta nekünk:
"Fel a fejjel! Legyetek büszkék, hogy németek vagytok.
Itt az ördög: a zsidó, a liberális, a kommunista.
Pusztítsátok el őket, és vége a nyomorotoknak!"
A régi história az áldozati bárányokról…
És mi, akik átláttunk ezen?
Akik tudtuk, hogy mindez hazugság?
Miért hallgattunk? Miért vettünk benne részt?
Mert szerettük a hazánkat.
Mit számít, ha pár szélsőséges elveszti a jogait?
Mit számít, ha egy faji kisebbség sérelmet szenved?
Ez úgyis csak átmeneti szakasz. Egy szükséges lépés.
Magunk mögött fogjuk hagyni.
Hitlert is, előbb-utóbb.
"A haza veszélyben van! Elő kell jönnünk a sötétből!
"Előre! Ez a nagy jelszó!"
A történelem bizonyítja, hogy ez fényesen bevált.
A siker a legmerészebb álmainkon is túltett.
Hitler hatalma és gyűlölt alakja hipnotizálta Németországot,
és a világot!
Hirtelen erős szövetségesekre leltünk.
Amit a demokráciánktól megtagadtak, most megadták.
Azt mondta a világ: "Csak nyugodtan! Vigyétek!
Vigyétek a Szudéta-vidéket, a Rajna-mentét! Fegyverezzétek fel!
Vigyétek Ausztriát!"
Aztán egy napon körülnéztünk,
és láttuk, hogy szörnyű veszélyben vagyunk.
A rituálé, ami ebben a teremben kezdődött,
végigsöpört az országon!
Ami átmeneti időszaknak indult,
életmóddá vált.
Bíró úr…
én eddig hallgattam a tárgyaláson.
Rózsákat nyesegettem az udvaron.
Az sem érdekelt, hogy a védő próbál tisztára mosni.
Aztán rájöttem, hogy ennek érdekében
kész feltámasztani a kísértetet.
Látták, hogyan csinálja.
Itt, a tárgyalóteremben vitte véghez.
Azt sugallta, hogy a Harmadik Birodalom a nép javát szolgálta,
s a haza üdvéért sterilizált embereket.
Sugallta, hogy az öreg zsidó tán mégis lefeküdt a lánnyal.
S ez megint hazaszeretetből történik.
Nem könnyű kimondani az igazságot.
De ha van Németország számára valami megváltás,
nekünk, akik tudjuk a bűnünk, azt meg kell vallanunk,
bármennyire fájdalmas és megalázó.
Feldenstein-ügyben én már döntöttem,
mielőtt beléptem a tárgyalóterembe.
Mindenképp bűnösnek találtam volna. Az nem volt tárgyalás.
Áldozati rituálé volt, ahol a védtelen zsidó az áldozat.
Félbe kell szakítanom, bíró úr.
A vádlott nincs tisztában azzal, mit beszél.
Tisztában vagyok vele!
Az ügyvédem azt bizonygatta,
hogy nem tudtunk a koncentrációs táborokról.
Nem tudtunk?
Hol voltunk?
Hol voltunk, amikor Hitler üvöltött a Reichstagban?
Amikor éjjel elhurcolták a szomszédunkat Dachauba?
Amikor minden falu állomásán emberekkel, gyerekekkel
zsúfolták tele a halálba induló marhavagonokat?
Hol voltunk, amikor éjszaka hozzánk kiáltottak?
Süketek, némák, vakok voltunk?
Tiltakoznom kell bíró úr!
Védőm azt mondja, nem tudtunk a milliók kivégzéséről.
Ment valamit a helyzetünkön
hogy csak százakéról tudtunk?
Úgy kevésbé vagyunk bűnösök?
Részletekről talán nem tudtunk,
de csak azért, mert nem is akartunk tudni.
- Áruló! - Rendet! Rendet!
Rendet!
Ütesse vissza a helyére!
Elmondom nekik az igazat.
Akkor is, ha az egész világ szövetkezik ellene.
Tudják meg, milyen volt az Igazságügyi Minisztérium.
Werner Lampe, aki most a Bibliájába sír,
részesült a táborba küldöttek vagyonának kisajátításából.
Friedrich Hofstetter, a törvénytisztelő német,
aki tucatjával küldte sterilizálásra az embereket.
Emil Hahn,
a lecsúszott, korrupt fanatikus,
aki átadta magát a benne élő gonosznak.
És Ernst Janning,
a legrosszabb közülük,
mert tudta, hogy kicsodák,
és velük tartott.
Ernst Janning, akinek az élete...
trágyadombra való,
mert együtt ment velük.
Bíró úr,
Kötelességem védeni Ernst Janningot,
s ő azt mondja, hogy bűnös.
Kétségtelen, hogy bűntudatot érez.
Nagy hibát követett el, hogy a nácikkal tartott,
remélve, hogy a hazáját szolgálja ezzel.
Ha azonban őt bűnössé nyilvánítjuk,
másokat, akik együtt masíroztak,
szintén bűnösnek kell nyilvánítani.
Ernst Janning azt mondta: a siker felülmúlta merész álmainkat.
Vajon miért volt ekkora a siker?
Mit csinált a világ?
Nem tudtak a Harmadik Birodalom szándékairól?
Nem hallották Hitler rádióbeszédeit?
Nem olvasták a szándékait a Mein Kampf-ban?
Hol a Szovjetúnió feleőssége amely,
1939-ben paktumot kötött Hitlerrel, jóváhagyva háborúját?
Bűnösnek mondjuk ki Oroszországot?
Hol a Vatikán feleőssége,
amely 1933-ban konkordátumot kötött Hitlerrel,
emelve annak preszizsét?
Bűnösnek mondjuk ki a Vatikánt is?
És hol van Winston Churchill felelőssége, aki
1938-ban nyílt levelet írt a londoni Times-ban,
- 1938-ban, bíró úr -
ha Angliát katasztrófa érné, ő azért imádkozna,
hogy egy Hitler-kaliberű embert küldjön az ég!
Churchillt is bűnösnek nyilvánítsuk?
Hol az amerikai gyárosok felelőssége,
akik felfegyverezték Hitlert és hasznot húztak ebből?
Őket is bűnösnek mondjuk ki?
Nem, bíró úr!
Nem csak Németország a bűnös!
Hitlerért az egész világ felelős!
Könnyű elítélni egy vádlottat.
Könnyű elítélni a német népet jellemhibájáért,
amely Hitlert halamora segítette,
ugyanakkor hátat fordítani az oroszok paktumának,
Winston Churchill díséretének, és az amerikaiak profitjának.
Ernst Janning azt mondja, bűnös.
Ha az, akkor a bűne a világ bűne.
Nem több, nem kevesebb.
Minden segítséget meg kell adni a katonai kormányzónak.
Hétszáz tonnát kell odavinnünk naponta repülőn!
Szép kis hadművelet.
Szenet és paradicsomot szállítunk a gépeinken.
Régóta barátok vagyunk, ezért is hívattalak.
Mit mondasz holnap a tárgyaláson?
Nagyon jól tudod.
Rács mögé velük végleg, és eldobni a kulcsot, ugye?
De tudod, hogy most mi megy itt?
Igen, tudom.
Te katona vagy, tisztában vagy a helyzettel.
A többiek talán nem, de te igen.
Bevallom, nem tudom, mi lesz, ha lőnek ránk.
Nem tudom, mi fog történni,
de egy biztos: ha Berlin elvész, Németország elvész.
Ha Németország elvész, Európa elvész.
Így állnak a dolgok. Így bizony.
Nézd, Matt! Én a maximumot fogom kérni.
És sem a Pentagon, sem a Jóisten nem akadályozhat...
Ezt nekem mondod?
Mit képzelsz, kivel beszélsz?
Én is ott voltam, amikor bevonultál Dachauba.
Azt hiszed, én el tudom felejteni?
Nem vagyok a parancsnokod, nem utasíthatlak.
De őszintén beszélek veled.
Szükségünk van a német nép segítségére.
És szigorú ítéletekkel nem nyerjük el rokonszenvüket.
Itt meg kell vetnünk a lábunkat.
Ha kell, bármi áron.
Csak a vicc kedvéért:
minek háborúztunk?
Minek?
A vád befejezte a bizonyítékok beterjesztését.
Bíró urak,
a háború óta eltelt három évben,
az emberiség nem kelt át a Jordánon.
Ismét háborútól kell félni,
és Amerika megint mozgósíthatja véderejét.
Hidegháborúról beszélnek, s közben igazi háborúk szedik
áldozataikat, s a barbárságok visszhangja nem csillapodik.
Mindezek csak árnyalják azt, ami ebben a teremben történik.
Ezen események közepette azonban mégis
a valós távlatból kell megítélni a felelősséget
a tárgyalás során felszínre került bűnökért.
S ez az önök feladata, bíró urak.
Korunk dilemmája.
S a dilemmát önöknek kell megoldaniuk.
A vád befejezte beszédét.
A vádlottak megtehetik nyilatkozataikat..
Emil Hahn szólhat a bírósághoz.
Bíró urak, én nem próbálok kitérni a felelősség alól.
Ellenkezőleg. Tetteimet az egész világ előtt vállalom.
Én nem követem a többiek taktikáját,
nem mondom arra, hogy rossz, amit tegnap helyeseltem.
Németország az életéért harcolt.
Bizonyos intézkedésekre szükség volt,
s én nem sajnálom, hogy ezeket megtettük.
Sánc voltunk a bolsevizmus ellen!
A nyugati kultúra bástyája!
Sánc és bástya, amelyre a Nyugatnak még szüksége lehet.
Friedrich Hofstetter vádlott szólhat a bírósághoz.
Hazámat szolgáltam egész életemben,
bárhová állítottak, hűségesen,
tiszta szívvel és rosszindulat nélkül.
Hivatásom legmagasztosabb elvét követtem mindig.
Azt, amely szerint
alá kell rendelni az ember saját igazságérzékét az előírásoknak,
s csak azt kérdezni, törvényes-e,
s nem azt, igazságos-e.
Bíróként nem is tehettem másként.
Úgy hiszem, a bíró urak engem, s a sok millió németet,
akik hazafias kötelességüket végezték,
nem fognak bűnösnek találni.
Werner Lampe szólhat a bírósághoz.
Bíró urak...
Ernst Janning szólhat a bírósághoz.
Nincs hozzáfűznivalóm ahhoz, amit mondtam.
Hallottuk a tanúvallomásokat, láttuk a bizonyítékokat.
Nem maradt más hátra, mint meghozni a döntést.
A bíróság további értesítésig visszavonul.
Összegyűjtöttem néhány precedenst, amely segíthet
eligazodi a nemzetközi jogban, és a honi törvénykezésben.
Egy halom anyagot át kell néznünk.
Mit néz, Dan?
A letartóztatási parancsokhoz csatolt fényképeket
Milyen képeket?
Itt van Petersen képe, az operáció előtt,
Irene Hoffman, aki tényleg volt egykor 16 éves?
Feldenstein.
És itt egy gyerek, alig volt 14 éves
akit kivégeztek, mert szidta a Harmadik Birodalmat.
A bíró Friedrich Hofstetter.
A nemzetközi törvényszék francia vádlójának szavai
a mi ügyünk jogi lényegét is érintik:
"A modern elvek szerint felépülő államokban a felelősség
csak azokat terheli, akik közvetlenül az állam nevében cselekszenek,
mert az utasítás legitimitását csak ők látják át, vád tehát
csak ellenük emelhető."
Jahreiss professzor pedig
hasonlóan foglal állást a háborús főbűnösök perében.
Átnézve őket, úgy láttam, hogy a vádnak
nem sikerült konkrét bizonyítékokkal alátámasztania vádindítványát.
Az elkövetett esetekben nem foglalhatunk úgy állást, hogy
a vádlottak emberiségellenes bűntettekben felelősek.
- Mi a véleménye, Dan? - Egész nap ezekkel vacakolunk!
Ha még így sem világos...?
Nem nézi meg a precedenseket?
Érdeki egyáltalán, amit mondok?
Érdekel, Curtiss. Emberiségellenes bűntettekről beszélt,
s arról, hogy a vádlottak nem felelnek tetteikért.
De miért nem?
- Hát ezt magyaráztam. - Talán.
De én csak jogászi csűrést-csavarást hallottam.
Amikor én bíró lettem,
tudtam, hogy van a városban néhány érinthetetlen ember.
Hozzájuk nem nyúlhatok, ha bíró akarok maradni.
De hat millió ember megölése felett hogy húnyjak szemet?
Nem azt mondtam, hogy húnyjon szemet felette.
De mi értelme erőltetni ezt az álláspontot?
Azt mondta, hogy az emberek nem felelősek a tetteikért.
Ezt körültekintően meg kell indokolnia!
A bíróság megkezdi ülését.
Isten áldja az Egyesült Államokat és bíróságát!
A tárgyalás nyolc hónappal ezelőtt kezdődött.
A jegyzőkönyv több mint tízezer oldal,
védelem és vád elmondta záróbeszédét.
Nem egyszerű gyilkosságok és kegyetlenkedések
képezik a vádindítvány gerincét, hanem
Inkább tudatos részvétel abban a mindent átfogó,
felülről szervezett brutális és igazságtalan gépezetben,
amely tagadott minden jogi és civilizált erkölcsi normát.
A jegyzőkönyvet a bíróság áttanulmányozta, és
abban elegendő bizonyítékot talált
a vádlottak ellen felhozott vád alátámasztására.
Herr Rolfe ügyes védőbeszédben hangsúlyozta,
hogy másoknak is osztozniuk kell a felelősségben azért,
hogy Németországban ilyesmi történhetett.
Ebben van igazság.
Az igazi vesztes ebben az ügyben az emberi civilizáció.
A bíróság azt mondja, hogy a vádlottak
igenis felelősek a tetteikért.
Ők, akik fekete talárban
ítélkeztek mások felett.
Ők akik részt vettek azon törvények megalkotásában,
amelyeknek célja emberek kiírtása volt.
Ők, akik végrehajtó pozíciókban
olyan törvényeket érvényesítettek,
amelyek a német jog szerint is jogsértőek voltak.
A büntető törvény alapelve minden civilizált társadalomban leszögezi:
"Aki más személyt gyilkosságra rávesz,
aki gyilkos fegyvert tart bűntény céljából,
aki bűntényben cinkos...
bűnös!"
Herr Rolfe azt mondja, hogy védence, Janning
kivételes jogász, és hazája érdekében tevékenykedett.
Ebben is van igazság.
Janning, kétséget kizáróan, tragikus hős.
Hisszük, hogy gyűlöli a rosszat, amit tett.
De részvétünk a mostani lelkitusájában
az nem feledtetheti velünk
milliók kínját és halálát, amit a vele együtt működő vezetés okozott.
Janning sorsa példázza leginkább ennek a tárgyalásnak
megrázó tanulságát.
Ha ő és a többi vádlott perverz alakok volnának,
ha a Reich vezetői mind szadista szörnyek volnának,
akkor az eseményeknek nem volna több erkölcsi tanulsága,
mint egy földrengésnek vagy más természeti csapásnak.
Ez a tárgyalás azt mutatta meg, hogy nemzeti válság idején
jó és igen kiváló emberek is
félrevezethetők, s olyan fertelmes bűnökre képesek,
amelyek minden képzeletet felülmúlnak.
Aki jelen volt a tárgyaláson, sosem felejtheti ezeket:
sterilizálás politikai álláspont miatt,
visszaélés barátsággal, ragaszkodással,
gyermekek meggyilkolása...
S mindez milyen könnyen megtörténhet.
Ma sokan beszélnek nálunk is a haza érdekeinek védelméről.
Egyszer minden nép életében döntést kell hozni:
amikor az ellenség a torkunkat szorongatja.
Akkor úgy tűnik, az a jó, ha mi is az ellenség
módszereit alkalmazzuk, s nem válogatunk az eszközökben.
De akkor tegyük fel a kérdést! Ki menekül meg így?
Egy ország nem szikla,
nem egyvalaki kiterjesztése, hanem az, amit megtestesít.
S akkor is az, amikor nagyon nehéz azt megtenni:
A világ előtt
jelentsük ki, hogy, a döntésünk a következőt testesíti meg:
igazságosság, igazság,
s az egyedi ember pótolhatatlan értéke.
Emil Hahn vádlott, álljon fel a bíróság előtt!
Emil Hahn,
a bíróság bűnösnek találta, és életfogytiglanra ítéli.
Ma önök ítélnek el engem, holnap magukat a bolsevikok!
Friedrich Hofstetter vádlott, álljon fel a bíróság előtt!
Friedrich Hofstetter,
a bíróság bűnösnek találta, és életfogytiglanra ítéli.
Werner Lampe vádlott, álljon fel a bíróság előtt!
Werner Lampe,
a bíróság bűnösnek találta, és életfogytiglanra ítéli.
Ernst Janning vádlott, álljon fel a bíróság előtt!
Ernst Janning,
a bíróság bűnösnek találta, és életfogytiglanra ítéli.
Nem érti.
Egyáltalán nem érti.
Nagyon is érti.
Ives bíró különvéleményt jelent be.
Szeretném határozottan leszögezni, hogy a véleményem eltér
Haywood bíró döntésétől, amellyel Norris bíró is egyetért.
A kérdést, vajon a vádlottak,
akik hitük szerint hazájuk érdekében cselekedtek, bűnösek-e,
nem lehet a tárgyalóteremben megítélni.
Ebben csak a történelem tárgyilagos perspektívája dönthet évek múlva.
Hova tegyem a könyveit?
A ládába, Mr Halbestadt.
Bíró úr, ezt majd fogyassza el a gépen!
Már így is elég ennivalót viszek.
De ez rétes.
Köszönöm, és köszönök mindent.
- Beteszem a kocsiba. - Köszönöm.
Jegy és útlevél. A reptéren megkapja a csomagjegyet.
Három órakor legyen ott.
Üdvözlöm a hölgyet. Mi is a neve?
Scheffler. Elsa.
- Ennyivel tartozott nekem. - Hogyhogy?
Nem nagyon szeretik ma az amerikaiakat Nürnbergben.
- Jó napot, bíró úr. - Jó napot.
Ügyf,elem Ernst Janning kérésére jöttem.
Látni szeretné önt.
Most indulok a repülőtérre.
Nagyon sokat jelentene számára.
Hallotta, mi az ítélet az I. G. Farben ügyben?
Sok felmentés van és enyhe büntetések.
- Ma hirdették ki. - Még nem hallottam.
Fogadok magával.
Nem szoktam fogadni.
Úriemberi fogadást ajánlok.
Öt év múlva mind szabadlábon lesz, akit ma elítélt.
Herr Rolfe, hónapokon át csodálattal figyeltem.
Briliáns logikája van.
Lehet, hogy úgy lesz, ahogy mondja.
Oly korban élünk, hogy ez logikus lehet.
De attól, hogy logikus, még nem helyes.
És soha, semmi sem teheti azzá.
Látogatója van.
Herr Janning.
Haywood bíró.
Üljön le!
Köszönöm. Látni akart.
Szeretnék átadni valamit.
A feljegyzéseim.
Jegyzetek az eseteimről, amelyekre emlékszem.
Szeretném annak adni akiben megbízom.
Akit úgy érzem, megismertem a tárgyalás alatt.
Köszönöm.
Vigyázok rá.
Tudom, hogy milyen nyomás alatt áll.
Bírálni fogják.
A döntése nem lesz népszerű.
De ha ez számít magának valamit,
ön kivívta egy elítéltje tiszteletét.
Az ön döntése igazságos.
Köszönöm.
Amit a teremben mondott, el kellett hangoznia.
Haywood bíró...
Csak ezért kértem, hogy ide jöjjön, mert...
azokat az embereket, azokat a milliókat...
Nem tudtam, hogy ide torkollik,
higgye el. El kell hinnie!
Herr Janning, akkor torkollott ide,
amikor először ítélt halálra egy embert, akiről tudta, hogy ártatlan.
A nürnbergi perek 1949. július 14.-én értek véget.
99 vádlottat ítéltek halálbüntetésre.
Már senki sem ül közülük.
Magyar változat: BadWolf™ Corporation©